En cours de chargement...
"A budai bérházaknak jellegzetes szaga, az átható pörköltes, vaníliás-sütis dohszag nélkülözhetetlen velejárója volt itt az otthonérzetnek, a lét biztonságának. A templommal szemközti ház hatalmas, masszív és úrias volt. Büszke és elegáns, fekete, vasveretes kapu választotta el az itt élok magánéletét a villamos és az áthaladó idegenek csörömpölésétol. A kapu tiszteletre méltó korát a nyikorgás tekintélyt parancsoló visszhangja hirdette.
A fény és a huzat tolta egyre beljebb az embert a tágas lépcsoházba, a plafonig éro, kecsesen keskeny, többszárnyas lengoajtóig. Párba rendezett csiszolt üvegei visszaverték a feleslegesen kíváncsiskodó fénysugarakat. Mögötte pedig megnyílt a szemnek a titkos belso világ. A tágas és sejtelmes aula hátsó harmadából fekete, kovácsoltvas csipkével leválasztott, levegos lépcsoház kacsintott ki. Fel, az ötödik emelet tetejéig.
Széles, fényesre kopott, krémszínu csigalépcso csalta a tekintetet, lépcsorol lépcsore az ég felé, melynek közepében szépséges, feketevas csipkecsoben emelkedett nyikorogva a lift. Réz gombjai érintésre vágytak, a benne lévo hatalmas tükör pedig arra, hogy azt lásd meg benne, ami vagy."